Översättning: eXz
www.divxsweden.net Nyaste unde<
Det finns de fiskar som aldrig kan bli fångade.
Det är inte det att de är snabbare eller starkare än andra fiskar.
De har bara fått något extra.
En sådan fisk var odjuret.
När jag föddes, var han redan en legend.
Han smet undan drag som kostade 700 kronor mer än någon fisk i hela Alabama.
Vissa säger att den fisken var spöket av en tjuv-
-som drunknade i den floden för 60 år sedan.
Andra påstår att han var en dinosaurie från "Kritaperioden".
Jag ödslade ingen tid med sådana spekulationer eller vidskepelser.
Allt jag visste var att jag hade försökt att fånga den fisken-
-sedan jag var en pojke, inte större än dig.
På den dagen du föddes...
Det var dagen då jag äntligen fångade honom.
Jag hade försökt med allt...
Mask, drag, jordnötssmör, jordnötssmör och ost.
På den dagen hade jag en uppenbarelse...
Om den fisken var spöket av Henry Walls, skulle inte det vanliga agnet fungera.
Jag var tvungen att använda något som han verkligen önskade.
-Ditt finger? -Guld.
Jag knöt fast min ring i den starkaste lina som tillverkats.
Stark nog att hålla uppe en bro, bara för ett par minuter.
Sedan kastade jag den uppströms.
Odjuret hoppade upp och bet tag i den innan den ens slog i vattnet.
Lika fort slet han av linan.
Ni kan se min belägenhet.
Min bröllopsring, symbolen för min trofasthet till min fru-
-som snart skulle bli mor till mitt barn... -Få honom att sluta.
...var nu förlorad i en mage på en fisk som inte kunde fångas.
Vad gjorde du?
Jag följde efter den fisken uppströms och nedströms.
Fisken, odjuret...
Hela tiden hade vi kallad den för honom, när den egentligen var en hon.
Den skulle lägga ägg vilken dag som helst.
Jag satt i ett jobbigt läge.
Jag kunde ha rensat den fisken och tagit tillbaka min bröllopsring-
-men om jag gjorde det, skulle jag dödat den smartaste havskatten i Ashton.
Ville jag beröva min son chansen-
-att fånga en fisk som denna?
Denna fisken och jag...
-Vi hade samma öde. -"Vi var en del av samma ekvation."
Nu kanske ni frågar er själva...
Älskling, älskling, det är fortfarande din kväll.
...varför reagerade den så snabbt på guld när ingenting annat attraherade den?
Det var en läxa som jag lärde mig den dagen...
...dagen då min son föddes.
Ibland är den enda vägen att fånga en kvinna som inte kan bli fångad...
...är att erbjuda henne en bröllopsring.
Vad, är en far inte tillåten att prata om sin son?
Jag är en fotnot i den historien, far...
...sammanhanget för ditt otroliga äventyr, som aldrig skedde, förresten.
Du sålde billiga småsaker i Wichita när jag föddes.
Kom igen, Will. Alla älskar den historien!
Det gör de inte. Jag älskar inte den. Inte längre. Inte efter 1000 gånger!
Jag känner till varje poäng, far. Jag kan dem lika mycket som du!
För en natt, en natt i ditt liv-
-kretsar inte universum runt Edward Bloom.
-Hur kan du inte förstå det? -Förlåt om jag skämmer ut dig.
Du skämmer ut dig själv, far. Du ser det bara inte.
Efter den natten, talade jag inte med min far igen på tre år.
William Bloom, United Press lnternational. Om jag bara kunde...
Vi kommunicerade indirekt, förmodar jag.
I hennes brev och julkort, skrev min mor för dem båda.
När jag ringde, sade hon att far var ute och körde eller simmade i poolen.
Vi pratade aldrig om att vi inte pratade.
Sanningen är, jag såg ingenting i min far som liknade mig.
Jag tror inte heller att han såg någonting i mig som liknade honom.
Vi var som främlingar som kände varandra väldigt väl.
När jag berättar historien om min faders liv-
-är det omöjligt att skilja fakta från fiktion, mannen från myten.
Det bästa jag kan göra är att berätta på det sättet han berättade för mig.
Det kanske inte alltid låter klokt, och det mesta av det hände aldrig.
Ge tillbaka min ring!
Tack!
Det är sådan sorts historia som det här är.
Hans födsel satte fart på hans osannolika liv.
Inte längre än de flesta män, men större.
Hur märkliga hans historier än var-
-var slutet mest överraskande av allt.
Ja. Ja, han är här.
Det är din mor.
Vad säger Dr. Bennett?
Nej, jag ska prata med honom.
Ja, jag väntar.
Är det dåligt?
Ja, det är mer än vad de trodde. De ska stoppa Chemo.
-Du måste åka. -Förmodligen ikväll.
-Jag följer med dig. -Nej, nej, nej. Det borde du inte.
Jag följer med dig.
Vilken ska jag ta?
"Apa i en ladugård", eller "hund på vägen"?
Den om häxan.
Din mor säger att jag inte får berätta den längre.
-Du kommer få mardrömmar. -Jag är inte rädd.
Inte heller var jag, från början.
Detta ägde rum i träsket utanför Ashton.
Barnen fick inte vara i träsket på grund av ormarna, spindlarna...
...och kvicksanden som svalde dig innan du ens hunnit skrika.
Det var fem av oss ut den natten...
Jag, Ruthie, Wilbur Freely...
...och "Price Brothers", Don och Zacky.
Ingen av oss visste vad som väntade.
Det är allmänt känt att de flesta städer av en viss storlek har en häxa...
...om så bara att äta olydiga barn-
-och enstaka hundvalpar som vandrat in på hennes gård.
Häxor använder de benen för att kasta förtrollningar och förbannelser-
-och göra så att de landar ofruktbara.
-Är det sant att hon har ett glasöga? -Jag hörde att hon fått den från zigenare.
-Vad är en zigenare? -Din morsa är en zigenare.
Din morsa är en slyna.
Du borde inte svära. Det finns kvinnor här.
-Fan. -Helvete.
Skit.
Släck ficklamporna. Hon ser er!
Av alla häxor i Alabama...
...var det en som sades vara mest fruktad.
Hon hade ett glasöga som sades innehålla mystiska krafter.
Jag hörde att om man tittade på den, såg man hur man skulle dö.
Det är S-K-I-T-snack. Hon är inte ens en riktig häxa.
Om du är så säker, hämta ögat.
Jag hörde att hon förvarade den i en låda på nattduksbordet. Är du för rädd?
Jag går in och hämtar ögat.
-Gör det, då. -Okej, jag ska.
-Okej, du gör det. -Okej, jag gör det.
Edward, nej!
Hon gör tvål av dig. Det är vad hon gör.
Hon gör tvål av folk.
Mitt namn är Edward Bloom...
Det är några som vill se ditt öga.
-Hämtade du ögat? -Jag tog med den.
Får jag se den.
Hjälp!
Jag såg hur jag skulle dö. Jag var gammal och jag föll.
Jag var inte alls gammal.
Jag tänkte på döden. Om att se hur man dör.
Jag menar, om döden var allt du tänkte på...
...kan det förstöra dig.
Det kan inte hjälpa dig, eller hur?
Allting annat som man vet att man kan överleva.
Jag förmodar att det jag vill säga är att jag skulle vilja veta.
Det är så jag dör.
Hej, mor.
-Är det Dr. Bennetts bil? -Ja. Han är där uppe med din far nu.
-Hur är det med han? -Nej, jag tar den.
Han är omöjlig. Han äter inte. Bara för att han inte äter, är han svagare.
Bara för att han är svag, vill han inte äta.
-Hur mycket tid har han kvar? -Prata inte om det.
Inte än.
Will.
Dr. Bennett. Trevligt att träffas.
Min fru, Josephine.
Ett nöje.
-Du är i sjunde månaden. -Precis på dagen!
Det är en pojke.
Försök få honom att dricka en av dessa. Han gör det inte, men försök.
Far?
Vill du ha vatten?
-Du är redo för en överraskning. -Är jag?
Att ha ett barn förändrar allt.
Det är blöjorna, när de rapar och de nattliga måltiderna.
-Gjorde du något av det? -Nej.
Jag har hört att det är fruktansvärt.
Sedan spenderar du år till att försöka fördärva och vilseleda detta barn-
-att fylla dennes huvud med nonsens, så visar det sig att bli alldeles perfekt.
-Tror du att jag är med på den? -Du lärde dig från de bästa.
Drick upp halva burken. Jag berättar för mor att du drack allt.
Alla vinner.
Folk behöver inte oroa sig så mycket. Det är inte min tid än.
Det är inte så här jag dör.
-Verkligen? -Sant. Jag såg det i ögat.
-Den gamla damen vid träsket? -Hon var en häxa.
Nej, hon var gammal och förmodligen senil.
Jag såg min död i det ögat, och det är inte så här det händer.
Hur händer det, då?
Överraskande slut. Jag vill inte sabba det för dig.
Din mor trodde att vi inte skulle prata igen.
Se på oss. Vi pratar bra.
Vi är båda historieberättare.
Jag berättar mina, du skriver ned dina. Samma sak.
Far...
Jag hoppas på att prata om en del saker medan jag är här.
Du menar, medan jag är här.
Jag måste få veta sanna versioner av saker.
Händelser. Historier.
Du.
Din mor har inte skött poolen.
-Om du vill, kan du fixa den. -Ja, det ska jag.
-Vet du var kemikalierna är? -Jag gjorde det när du var borta.
Jag var aldrig mycket för att vara hemma, Will. För instängt.
Det här, vara fast i sängen...
Att vara döende är det värsta som någonsin hänt mig.
-Jag tyckte du sa att du inte var döende. -Jag sade att jag inte skulle dö så här.
Den sista delen är mer ovanlig.
Tro mig.
Dr. Bennett sade att jag var tvungen att stanna hemma i en vecka.
Det är ingenting. En gång var jag tvungen att vara kvar i sängen i tre år.
-Hade du vattkoppor? -Det önskar jag.
Sanningen är, ingen visste säkert vad som var fel.
För det mesta växer en person upp gradvis-
-medan jag verkade ha för bråttom.
Mina muskler och ben kunde inte hinna ikapp min kropps ambitioner.
Jag spenderade den bättre delen av tre år inspärrad i min säng-
-med uppslagsverket som min enda mening till utforskning.
Jag hade klarat mig ända till G-
-och hoppades att finna ett svar på min sjukdom-
-när jag upptäckte en artikel om en liknande guldfisk.
"Om man har guldfisken i en liten skål, fortsätter den att vara liten.
Med större plats...
...växer sig fisken dubbelt, tredubbelt eller fyrdubbelt så stor.
Då fick jag för mig att anledningen för min utveckling-
-var för att jag var avsedd för större saker.
Efter allt, en gigantisk man kan inte ha ett normalstort liv.
När mina ben väl hade stadgat sig i sin vuxna storlek-
-satt jag på planen att göra ett större ställe för mig själv i Ashton.
Tigers, kör!
Edward Bloom!
Hunden! Min hund! Min hund är fast!
Jag var det största Ashton någonsin sett.
Tills en dag, en främling anlände.
Lugn. Lugn, allesammans. Lugn. Det räcker.
-Borgmästare, han åt ett helt majsfält. -Han åt min hund.
Om du inte kommer att stoppa honom, borgmästare, kommer vi göra det.
Jag vill inte ha gruppvåld i denna stad.
Har någon försökt att prata med honom?
-Man kan inte tala förstånd med honom. -Han är ett monster.
Jag gör det.
Jag ska prata med honom. Se ifall jag kan få honom att gå.
Den varelsen kan krossa dig utan att försöka.
Tro mig, han måste försöka.
Hallå?
Mitt namn är Edward Bloom, och jag vill tala med dig!
Gå din väg!
Jag går ingenstans innan du visar dig själv!
Jag sade, gå din väg!
Beväpnad med att jag visste hur jag skulle dö-
-visste jag att jätten inte kunde döda mig.
Alltid samma sak, jag föredrog att hålla mina ben obrutna.
Varför är du här?
Så att du kan äta mig.
Staden bestämde sig för att skicka en mänsklig offergåva, och jag var frivillig.
Mina armar är lite spinkiga, men det finns mycket gott att äta från mina ben.
Jag menar, jag är frestad att äta dem själv.
Jag förmodar...
Om du bara kan få det överstökat snabbt, för jag gillar inte smärta, direkt.
Kom igen. Jag kan inte gå tillbaka. Jag är en mänsklig offergåva!
Om jag går tillbaka, kommer de tro att jag är en ynkrygg.
Jag blir hellre middag än en ynkrygg.
Här.
Du kan börja med min hand. Det blir en aptitretare.
Jag vill inte äta dig. Jag vill inte äta någon.
Jag blir bara så hungrig. Jag är bara för stor.
Har du aldrig tänkt på att du kanske inte är för stor-
-utan att det är staden som är för liten?
Jag har hört, att i riktiga städer, finns det byggnader som är så höga-
-att du inte ens kan se toppen av dem.
-Verkligen? -Jag skulle inte ljuga för dig.
Och stora bufféer.
-Du kan äta mycket, eller hur? -Det kan jag.
Varför kastar du bort din tid i en liten stad?
Du är en stor man. Du borde vara i en stor stad.
Du försöker bara få mig att gå, eller hur?
-Vad är ditt namn, jätte? -Karl.
Mitt är Edward. Ärligt...
Jag vill få dig att gå, Karl. Jag vill gå tillsammans med dig.
Jag menar, du tycker att denna stad är för liten för dig?
Den är för liten för en man med mina ambitioner.
Vad säger du? Hänger du med?
Okej.
Först måste vi göra dig redo för staden.
Edward Bloom, första sonen av Ashton...
...är det med ett tungt hjärta som vi ser dig gå.
Ta med dig denna nyckel till staden...
...och när som helst när du vill komma tillbaka...
...är alla dörrar öppna för dig.
Den eftermiddagen när jag lämnade Ashton, verkade alla ge mig råd.
Finn en trevlig flicka!
Akta ditt högmod, Edward Bloom!
Det var en person vars råd stod högre än alla andras.
Hon sade att den största fisken i floden...
...blir så stor genom att aldrig bli fångad.
-Vad sade hon? -Det slog mig.
Det fanns två vägar ut ur Ashton.
En ny som var asfalterad och en äldre som inte var det.
Folket använde inte den gamla längre-
-och den hade utvecklat ett rykte att den var hemsökt.
Sedan jag inte hade någon tanke på att återvända till Ashton...
...verkade det här vara ett bra tillfälle att ta reda på vad som lade ned den gamla.
-Känner du någon som tagit den vägen? -Den där poeten, Norther Winslow, gjorde det.
Han var på väg till Paris, Frankrike.
Jag förmodar att han gillade det. Ingen hörde något från honom igen.
Jag ska säga dig. Du går den andra vägen.
Jag kutar igenom här, och möter dig på andra sidan.
Du försöker bara smita iväg, eller hur?
Här.
Bara för att vara säker, kan du ta min packning.
Varför, din jävla...
Det kommer en tid när en resonabel man-
-sväljer sin stolthet och erkänner att han gjort ett fruktansvärt misstag.
Sanningen är, jag var aldrig en resonabel man.
Vad jag kommer ihåg av söndagsskolan var att-
-ju svårare någonting är, desto mer belöning finns det i slutet.
Kamrat! Välkommen!
-Vad heter du? -Edward Bloom.
-"Bloom" som en blomma? -Ja.
Här! Här är du, precis här. "Edward Bloom."
Vi väntade inte på dig än.
-Väntade ni på mig? -Inte än.
-Du måste ha tagit en genväg. -Ja. Den tog nästan livet av mig.
Sånt är livet. Ärligt talat, den längre vägen är lättare.
-Den är längre. -Mycket längre.
Här är du nu, det är det som räknas.
Vad är det här för ställe?
Staden Spectre. Bäst bevarade hemligheten i Alabama!
Det står här att du är från Ashton, eller hur?
Den senaste personen vi hade här från Ashton var Norther Winslow.
Poeten? Vad hände med honom?
Han är fortfarande här. Låt mig köpa dig en drink. Jag berättar allt.
Jag låter honom berätta!
Jag måste möta någon, och jag är redan sen.
Jag har redan sagt det till dig. Du är tidig.
Säg mig, är det inte är den godaste paj du någonsin ätit.
Det är den verkligen.
Allting smakar bättre här. Även vattnet är sött.
Det blir aldrig för varmt, för kallt, för fuktig.
På natten blåser vinden genom träden så du svär på att-
-det var en hel symfoni som spelade bara för dig.
Hallå! Jenny!
Kom tillbaka!
Jenny!
Hallå, jag behöver dem.
-Det finns inget mjukare underlag än stan. -Det rimmar nästan.
Han är vår hovpoet. Kom igen.
Jag gick med på att spendera eftermiddagen, om bara för att förstå-
-det mystiska med att ett ställe kunde kännas så främmande men ändå så bekant.
Jag har jobbat på den där dikten i tolv år.
Verkligen?
Det är många förväntningar. Jag vill inte göra mina fans besvikna.
Får jag?
Den är bara tre rader lång.
Detta är varför man aldrig borde visa ett arbete som är under produktion.
Jag fick honom!
Det är blodiglar där i.
-Såg du den kvinnan? -Hur såg hon ut?
-Hon var... -Var hon naken?
Ja, det var hon.
Det är ingen kvinna. Det är en fisk. Ingen fångar henne någonsin.
Fisk ser annorlunda ut för olika människor.
Min far sade att den liknade en hund som han hade när han var ett barn...
...tillbaka från de döda.
Fan.
-Hur gammal är du? -18.
Jag är åtta. Det betyder att när jag är 18, är du 28.
-När jag är 28, är du 38. -Du är duktig på uträkningar.
När jag är 38, är du 48. Det är inte mycket skillnad.
Nu är det väl stor skillnad?
Hallå, Edward!
"Rosor är röda, violer är blå..."
"Jag älskar Spectre..."
Ursäkta mig.
Jenny tycker att du är en bra fångst. Det gör vi alla.
Vad?
Jag sade, du är en bra fångst.
Jag måste gå.
I natt.
Varför?
Denna stad är mer än vad en man kan be om.
Om jag bosatte mig här, skulle jag betrakta mig själv som lycklig.
Sanningen är, jag är inte redo att bosätta mig någonstans.
Ingen har någonsin gått.
Hur ska du klara av det utan dina skor?
Jag misstänker att det kommer att göra ont. En del.
Jag är ledsen, men... Farväl.
-Du hittar inte ett bättre ställe. -Det förväntar jag mig inte heller.
Lova att du kommer tillbaka.
Jag lovar. En dag. När det är meningen.
Den natten kom jag fram till två slutsatser.
Den första var att en farlig stig är värre när det är mörkt.
Den andra var att jag var hopplöst och oåterkalleligt vilse.
Dessa skogar skulle komma att bli min gravplats.
Fast det var svårt att komma till Spectre, var det mitt öde att komma dit slutligen.
Efter allt, ingen man kan undvika att nå slutet av hans liv.
Sedan förstod jag att detta inte var slutet på mitt liv.
Så här dör inte jag.
Kamrat.
-Vad hände med dina skor? -De ramlade av mig.
Jag vet inte om ni såg det, men Josephine hade några bilder-
-i "The Most Recent Newsweek".
Verkligen?
Vad underbart.
Jag spenderade en vecka i Marocko för den nyheten. Det var otroligt.
Vi får skaffa oss en kopia.
Jag vet inte om du är medveten om det, Josephine...
...men afrikanska papegojor i Kongo pratar bara franska.
Verkligen?
Man har tur om man får ur dem fyra engelska ord.
Om du går genom djungeln...
...kan du höra dem prata en utarbetad franska.
Dessa papegojor pratar om allt. Politik, filmer, mode.
Allt förutom religion.
Varför inte religion, far?
Det är oförskämt att tala om religion. Man vet aldrig vem man kränker.
Josephine var faktiskt i Kongo förra året.
Då vet du.
Hej.
Hej. Hur känner du dig?
Jag drömde.
Vad drömde du om?
Vanligtvis så kommer jag inte ihåg-
-om det inte är speciellt illavarslande. Vet du vad det ordet betyder?
Det betyder att man drömmer om något som kommer att hända.
Som en natt, jag hade en dröm-
-när denna kråka kom och sade...
"Din moster kommer att dö."
Jag var så rädd att jag väckte mina föräldrar-
-som sade att det bara var en dröm och att jag skulle somna om.
Nästa morgon var min moster, Stacy, död.
Det är fruktansvärt.
Fruktansvärt för henne, men tänk på mig, ung pojke med sådana krafter.
Tre veckor senare kom kråkan tillbaka till mig i drömmen-
-och sade, "Din far kommer att dö."
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag berättade till slut för min far, men han sade...
"Oroa dig inte." Jag kunde se att han var nervös.
Nästa morgon, var han inte sig själv.
Han såg sig omkring, väntade på att någonting skulle falla på hans huvud.
Kråkan sade inte hur det skulle gå till, bara dessa ord...
"Din far kommer att dö."
Han lämnade huset tidigt och var borta en lång tid.
När han äntligen kom tillbaka, såg han fruktansvärd ut...
...som om han väntade på att yxan skulle falla.
Han sade till min mor...
"Jag har just haft den värsta dagen i mitt liv."
Hon sade, "Du tror att du haft en dålig dag?"
"Imorse dog mjölkmannen direkt på verandan."
För att, du förstår, min mor låg med mjölkmannen.
-Kan jag få ta en bild på dig? -Du behöver inte en bild.
Leta bara upp ordet "stilig" i ordlistan.
Snälla?
Okej.
Jag har bilder från bröllopet som jag kan visa.
Det finns ett bra kort på dig och min far.
Jag vill se bilder från ditt bröllop. Jag har aldrig sett några.
Det är bara för att vi inte hade något utmärkande bröllop.
Din mor skulle egentligen inte gifta sig med mig.
-Hon var förlovad med någon annan. -Det visste jag inte.
Berättade aldrig Will?
Det var nog bäst så.
Han hade sagt fel, iallafall.
All fakta, inte smaken.
Så detta är en lång berättelse.
Den är inte kort.
Jag hade just lämnat Spectre och var på väg att upptäcka mitt öde.
Ovetande vad exakt det kunde vara...
...undersökte jag varje möjlighet som närvarade sig.
Coco! Coco! Där är de.
Mina damer och herrar!
Ni kanske tror att ni har sett det ovanliga.
Ni kanske tror att ni har sett det bisarra.
Jag reste till de fem hörnen av världen...
...och låt mig säga er, jag har aldrig sett någonting liknande!
När jag mötte denna man...
...plockade han apelsiner i Florida.
Hans medarbetare kallade honom El Penumbra. "Skuggan."
När man arbetade bredvid honom...
...blockerade han dagsljuset!
Inte för att skrämma upp dig, men om han ville...
...kunde han krossa ditt huvud mellan hans tår...
...som en liten valnöt. Men han gör det inte.
Nej. Nej, mina damer och herrar...
...han kommer inte att skada henne...
...för att han är vår egna vänliga jätte.
Mina damer och herrar, jag ger er Colossus!
Mina damer och herrar, pojkar och flickor...
...tack för att ni kom.
Kör hem säkert, allesammans. Tack för att ni kom.
Det var på den kvällen som Karl mötte sitt öde.
Jag mötte min, nästan.
De säger att när man möter sitt livs kärlek, stannar tiden.
Det är sant.
Vad de inte säger är när väl tiden startar igen...
...rör den sig extra snabbt för att hinna ikapp.
Vad är ditt namn?
-Det är Karl. -Karl.
Säg mig, Karl, har du någonsin hört termen "ofrivillig träldom"?
-Nej. -"Orimlig överenskommelse"?
-Nej. -Bra.
Här har du.
Mr. Soggybottom, kom hit...
...så han kan använda din rygg att skriva på.
Okej. Tack. Ja.
Hej, grabben.
-Din vän blev just en stjärna. -Vad bra.
-Min ombudsman, Mr. Soggybottom. -Trevligt att träffas.
En ära att träffa dig.
Vad är det? Jag har aldrig sett en kund som är så deprimerad-
-sedan elefanten satt på den där bondens fru.
"Deprimerad"?
Ser du? Den stora killen gillar det.
Jag såg just kvinnan som jag ska gifta mig med.
Jag vet det. Jag tappade bort henne.
Hårt slag.
De flesta män måste gifta sig innan de förlorar deras fruar.
Jag ska spendera resten av mitt liv genom att leta efter henne. Det eller att dö ensam.
Fan, grabben.
Låt mig gissa. Riktigt vacker?
Rödblont hår?
Blå dress?
Ja!
Jag känner hennes farbror. Vänner till familjen.
Vem är hon? Var bor hon?
Glöm det. Slösa inte bort tiden. Hon är utanför ditt område.
-Vad? Du känner mig inte ens. -Det är klart att jag gör.
Du var populär i Hickville, men här i den riktiga världen blev du tvungen att huka dig.
Du har inte en plan eller ett jobb.
Ingenting förutom kläderna på din rygg.
Jag har en hel ryggsäck full med kläder.
Någon stal min ryggsäck.
Du var en stor fisk i en liten sjö, men det här är havet...
...och du drunknar. Åk tillbaka till Puddleville.
-Du blir lycklig där. -Du säger att jag inte har någon plan. Det har jag.
Jag ska finna den flickan, gifta mig med henne och spendera resten av mitt liv med henne.
Jag har inget jobb, men jag skulle vilja ha om du gav mig ett.
Jag har kanske inte mycket...
...men jag har mer beslutsamhet än någon annan man du någonsin kommer att träffa.
Jag är ledsen, grabben. Jag ger inte allmosor. Kom igen, stora pojken.
Vänta. Jag arbetar dag och natt för dig...
...och du behöver inte betala mig.
Du kan bara säga vem hon är.
För varje månad du arbetar för mig...
...säger jag en sak om henne. Det är mitt sista erbjudande.
Låt oss börja.
Från den stunden, gjorde jag allt Mr. Calloway bad om.
Jag höll på i tre dagar utan att stanna upp och äta.
Fyra dagar utan att sova.
Det som fick mig att fortsätta var löftet om att träffa den där flickan...
...som skulle bli min fru.
Hålla ihop, det är så det ska vara.
-Det var så det var, och alltid kommer att vara. -Mr. Calloway?
Det har gått en månad idag.
Denna flicka, kärleken i ditt liv...
Hennes favoritblommor är påskliljor.
-Köp dem... -Påskliljor.
Påskliljor.
Han stod fast vid sitt ord...
Varje månad berättade Amos någonting nytt...
...om kvinnan i mina drömmar.
Ha det så trevligt, ha det så trevligt
Hon går på gymnasiet.
Gymnasiet. Hon går på gymnasiet.
Hon gillar musik.
Musik. Hon gillar musik.
Över månaderna, lärde jag mig mycket om kvinnan som jag ville gifta mig med-
-men inte hennes namn, och inte var jag kunde finna henne.
Den tiden hade kommit. Jag kunde inte vänta längre.
Mr. Calloway?
Det är Edward Bloom. Jag behöver prata med dig.
Mr. Calloway?
Nej. Vänta!
Den natten upptäckte jag att det mesta som man anser vara onda eller konstiga-
-är bara ensamma och saknade socialt.
Jag dödade ingenting, eller hur?
Ett par harar. Jag tror att en av dem redan var död.
Det förklarar matsmältningsbesväret.
Tack.
Jag hade fel om dig, grabben.
Du kanske inte har mycket, men det du har, har du mycket av.
Du kan få vilken flicka du vill.
Det finns bara en jag vill ha.
Hennes namn...
...är Sandra Templeton.
Hon går på Auburn.
Lovet är nästan över, det är bäst att du skyndar dig.
Tack. Tack.
-Lycka till, grabben! -Tack!
-Farväl. -Farväl, Edward.
Efter att jag sagt farväl, åkte jag tre olika tåg-
-för att komma till Auburn den eftermiddagen.
Du känner inte mig, mitt namn är Edward Bloom...
...och jag älskar dig.
Jag har spenderat de senaste tre åren med att försöka ta reda på vem du är.
Jag har blivit skjuten, knivhuggen, nedtrampad ett par gånger. Jag bröt mina revben två gånger.
Det är det värt för att få se dig här nu...
...och äntligen få prata med dig.
Jag är ämnad att gifta mig med dig.
Jag visste det när jag såg dig på cirkusen, jag vet det mer än någonsin.
-Jag är ledsen. -Du behöver inte be om ursäkt.
Jag är den lyckligaste som man kan hitta nu för tiden.
Nej, jag är ledsen, jag ska gifta mig.
Du har fel. Jag känner dig.
Åtminstone dina rykten.
Edward Bloom från Ashton.
Jag är egentligen förlovad med en kille från Ashton. Don Price.
Han var ett par år äldre än dig.
Grattis.
Förlåt om jag störde.
Sluta! Det är inte roligt.
Stackars pojke.
Ödet har en grym gång när den cirklar runt omkring dig.
Efter allt arbete med att lämna Ashton-
-var flickan, som jag älskar, förlovad med en av de största idioterna.
Det finns en tid då en man måste kämpa-
-och en tid när han måste acceptera att hans öde gått förlorat...
...skeppet har seglat, och att bara en dåre skulle fortsatt.
Sanningen är, jag har alltid varit en dåre.
Sandra Templeton, jag älskar dig, jag kommer att gifta mig med dig!
Som ni kan se, om vi lägger på dessa regler till vårat alldagliga liv-
-förstår man mycket mer av tillgångar och efterfrågan.
om ni tar en titt på nästa grafiska framställning, blir betydelsen starkare...
I tre timmar.
Se!